3

	 Významné osobnosti světové renesance
(anglická, španělská a francouzská literatura)
 Milan Čáp	
Charakteristika období
- Renesance = znovuzrození, podmíněna hospodářským rozvojem a bohatstvím italských měst, zámořskými, přírodními i technickými objevy, objevuje se i v ostatních odvětvích lidské činnosti
- počátky na rozhraní 13. a 14. století v Itálii a odtud se šíří do dalších zemí Evropy.
- Znaky:	
- proti naprosté duchovní nadvládě katolické církve ze středověku staví antický ideál krásy a dobra
- proti představě “božího státu” si vytváří představy o lidské formě vlády na zemi
- proti nadvládě teologie prosazuje rozvoj přírodních věd a věd o člověku
- proti křesťanskému ideálu pokory a odříkavé askeze hlásá kult smyslu k radostí pozemského života
- proti jednostrannému zájmu o věci boží soustřeďuje zájem na člověka jako jednotlivce, jenž se vymaňuje ze středověké anonymity a stává se sebevědomým občanem a všestrannou osobností
- individualismus x středověký universalismus (hlavní revoluční ideou epochy)
- hlavním šiřitelem je měšťanstvo, snaží se myslet nově a zbavit se církve.
- renesance užívá namísto latiny národních jazyků.
- do popředí se dostávají skutečné životní otázky člověka, včetně jeho tělesnosti a smyslnosti.
- rozvoj renesanční literatury jde souběžně s rozvojem humanismu, jeho studiem antických textů a tvořivým využíváním podmětu antické literatury.
- renesanční literatura obnovuje antické žánry zapomenuté středověkem (epos, satira, lyrická píseň, epigram, životopisná i historická povídka, dialog, komedie, tragédie). 
- vznik pikareskního románu - (Vznik ve Španělsku. Hlavní hrdina Picaro - šibal. Volně řazené příběhy ze života dobrodruha. Protiklad aristokratickému rytířskému románu. Kritizuje společenské rozpory doby, podává realisticky věrný obraz života lidových vrstev.)

Italská renesance

Dante Alighieri - (1265-1321) - "Božská komedie"
- alegorická básnická skladba, názor antické mytologie jako chápání světa
- tři části - Peklo, Očistec, Ráj
- sto zpěvů - oslavují lásku k ženě jménem Beatrice 
Děj - básník zabloudí v lese (temný les je symbolem lidského hříchu) a setkává se s různými zvířaty (pardálem, lvem, vlčicí - alegorie lidských neřestí - pýchou, rozmařilostí, lakomstvím). Chce se dostat k ozářenému pahorku (štěstí), ale šelmy mu brání v postupu. Zachrání ho stín Vergiliův (symbol rozumu) a provádí ho prvními dvěma částmi. Kvůli chybnému názoru, že když Vergilius nebyl křesťan, nemůže přijít do nebe, ho v poslední části provází jeho Beatrice (ráj = láska)

Francesco Petrarca - (1304-1374)
- básník, předchůdce renesance. Dopisoval si s Karlem IV. a Arnoštem z Pardubic, byl i v Praze
- na svých četných cestách sbíral rukopisy antických děl, svá díla psal převážně latinsky
- "Afrika", "Pastýřská báseň", životopisy slavných Římanů a několik traktátů.
- 366 italsky psaných básní, považoval je za “cetky” a chtěl je zničit, rozšířili jeho slávu po celé Evropě
- tvoří "Zpěvník" - věnovány celoživotní lásce Lauře, kniha nevyslyšené lásky, na níž básník vzpomíná
- zpověd člověka, který se na rozhraní epoch pokoušel smířit tradiční křesťanství s ideály humanismu 
- "Moje tajemství" - je latinsky psaná existenční a filosofická meditace o vlastním životě
- v podobě překrásné ženy se zjeví Pravda, provázená sv. Augustinem, jako zpovědnice Petrarcova svědomí. Během třídenního rozhovoru světce s literátem zůstává Pravda mlčenlivým divákem.

Lodovico Ariosto - (1474-1533) - "Zuřivý Roland" 
- navazuje na středověký hrdinský epos ovšem s renesančním hrdinou
- láska k pohance Angelice odvádí hrdinu od povinností křesťanského rytíře
Giovanni Baccacio - (1313-1375)
- novelista a epik, jeho dílo je základní a zároveň vrcholné prozaické dílo italské renesance
"Dekameron" - 100 novel - sedm dívek a tří mladíci kvůli moru opustí Florencii
- uchýlí se na venkov a zde si v idylické přírodě deset dní vypráví vážné i rozmarné historky
- každý den je věnován jinému tématu. Všechny své příběhy, k nimž autor čerpal náměty z antických, orientálních i současných pramenů, končí výmluvnou pointou a etika celého mistrně napsaného díla vyúsťuje oslavou všeho skutečně a přirozeně lidského a směřuje rovněž k zesměšnění pokrytectví.

Francouzská renesance

Franois Villon - (1431-1463)
- první moderní básník, nevázaný život (při šarvátce nechtěně zabije kněze a prchá před spravedlností)
- omilostněn, toulá se a krade, několikrát zatčen, poté znovu odsouzen k smrti oběšením, trest je však snížen na desetileté vypovězení z Paříže. Pohnutý život se stal inspirací Villonových básní
- básník, k němuž je přirovnáván prokletý Verlaine, umírá poměrně mladý ve vyhnanství v naprosté bídě
- "Odkaz (Malý testament)" a "Závěť (Velký testament)"
- satirická rozlučka s přáteli, básně ukazují pomíjivost a bídu života, strach ze smrti
- staré jistoty neplatí a nové nejsou
- Villonská (francouzská) balada - lyrická báseň obsahuje 4 sloky, 1.-3. Mají 7-12 veršů, 4. sloka má 4-5 veršů. Poslední verš se opakuje v závěru každé složky. Používá 2-3 rýmy

Franois Rabelais - (1494-1553) - prozaik a humanista
"Gargantua a Pantagruel" - pětidílný román, burleskní parodie na středověké rytířské romány
- rovněž přináší realistické postřehy ze současnosti, satirické výpady proti církvi a mnichům
- hlásá renesanční ideál svobodného lidství, odmítá vše, co je v rozporu s přírodou, války, dogmatismus a fanatismus, podporuje smích a opíjení životem. Zdůrazňuje moc vědění a podporuje morálku.

Nizozemská renesance

Erasmus Rotterdamský - (1466-1536)
- vůdčí představitel evropského humanismu
- působil v západoevropských zemích, jako teolog útočil na scholastickou strnulost, psal latinsky 
"Důvěrné hovory" - 80 vtipných rozmluv o poměrech a mravech 16. století
"Chvála bláznovství" - duchaplný satirický pohled na celou společnost

Španělská renesance

Miguel de Servantes - (1547-1616) - prozaik, dramatik a básník
- měl pohnutý život plný strádání (zraněn, vězněn) a byl to smolař
- jako literát se uživit nedokázal
"Důmyslný rytíř Don Quijote de la Mancha" - obrovský úspěch
- parodie na rytířské romány, jež vzrostla ve všeobecný obraz člověka věčně toužícího po ideálu pravdy, svobody a spravedlnosti.

Lope de Vega - (1562-1635) 
- prozaik, dramatik, básník a kněz
- španělské národní drama přivedl na vrchol, nebyl oblíben u dvora, zato prostými lidmi
- napsal na 2000 dramat, dochovalo se jich pouze 500
"Král nejlepší soudce" -  zesměšňuje feudální zřízení
"Sedlák svým králem", "Zahradníkův pes", "Blázni z Valencie"
"Ovčí pramen" (Fuente ovejuna) - zobrazuje lidové povstání
- král lidi nejprve tvrdě trestá a mučí, nakonec se však rozhodne sjednocený lid chránit
Anglická renesance

Geoffrey Chaucer - (1340-1400)
- první velký anglický básník
- nejprve psal alegorické básně o lásce, potom mu byli vzorem Dante a Boccaccio
- překlád Bocaccia mu poskytl látku i k smutnému milostnému příběhu "Trojlus a Cryseyda"
"Canterburské povídky" - největší dílo, cyklus 23 veršovaných příběhů, jež si vyprávějí poutníci na cestě do Canterbury a v nichž jsou bystře a s patřičnou dávkou humoru i porozumění vylíčeny různé stránky života středověké Anglie

William Shakespeare - (1564-1616)
- největší anglický i světový dramatik(*Stratford nad Avonou), již v 18-ti letech se oženil
- později vynikl v Londýně jako herec a dramatik, spolumajitel jedné z nejlepších divadelních společností 
- 39 her. Do roku 1600 psal především komedie a historické hry z anglických dějin
(a) první období
komedie - ve většině těchto komedií vítězí jako nejkrásnější lidské hodnoty spravedlnost a láska
"Komedie plná omylů", "Zkrocení zlé ženy", "Marná lásky snaha", "Dva šlechtici veronští"
"Jak se vám libí", "Večer Tříkrálový", "Mnoho povyku pro nic", "Veselé paničky Windsorské" 
"Sen noci svatojánské"
historické hry 
"Jinřich VI.", "Richard III." - tetralogie
"Richard II.", "Jindřich IV.", "Jindřich V.", "Král Jan"
ostatní hry
"Romeo a Julie" - je příběh nešťastně končící velké lásky
"Caesar" - návrat k dějinám antického Říma
"Benátský kupec" - nejen komedie o lásce a překážkách, jež musí překonávat
- i tragická a hluboce lidsky pojatá postava Žida Šajloka
(b) druhé období - tragédie
"Hamlet", "Otthelo", "Král Lear", "Mackbeth", "Coriolanus", "Konec vše napraví", 
"Veta za Vetu", "Perikles", "Troilus a Cressida", "Timon athénský", "Antonius a Kleopatra"
(c) poslední období - romantické hry
"Cymbelín", "Zimní pohádka", "Bouře", "Jindřich VIII."
- autorův temný pohled na svět ustupuje touze po usmíření a harmonii
- v tomto období vychází také nejlepší  básnické dílo - "Sonety" (154 znělek)

Jeho dílo nenese ani stopy po antické osudovosti nebo po středověké podřízenosti víře, naopak je světské, jeho neobyčejně rozmanití hrdinové jsou sami strůjci svého osudu, jejich činy vyplývají z jejich charakteru. Nejsou to také jen nositelé idejí, ale složité a často rozporné, živoucí povahy.

"Othello" - Cassio je díky Othellovi povýšen na náměstka. To se nelíbí Jogovi (on chtěl být náměstkem), a proto svedl Cassia k pití, a chce, aby Rodrigo svedl Othellovu ženu Desdemonu. Othello nevidí rád opilého Cassia. Ten poprosí Desdemonu, aby se za něj přimluvila. Joga namluví Othellovi, že Cassio a Desdemona mají schůzku. Othello žárlí a uškrtí Desdemonu. Když se od Jogovi ženy dozví pravdu, probodne se.
"Hamlet" (princ dánský) - veršovaná tragédie
- renesanční psychologické drama mladého člověka, motiv vraždy a pomsty
- Princ Hamlet se vrací ze studií a dozví se o otcově smrti. Zjeví se jeho duch a řekne mu, že ho zabil vlastní bratr Claudius a zmocnil se tak trůnu. Princ nejedná impulsivně, ale snaží se získat důkazy. Claudius spřádá intriky (s komorníkem Poloniem, který nepřeje vztahu své dcery s Hamletem). Princ předstírá, že zešílel a získá důkazy o strýcově vině. Omylem zabije Polonia a je vyhnán do Anglie. Vrací se zpět, právě když pochovávají Ofélii, která se žalem pomátla a utopila. Bratr Ofélie chce pomstít smrt sestry a otce. Král zorganizuje souboj, v němž má Hamlet zemřít otráveným mečem. Královna připíjí na Hamleta otráveným vínem a umírá. Při záměně kordu umírá bratr Ofélie, ale prozradí Hamletovi pravdu - smrtelně raněný Hamlet stihne ještě zabít Claudia.