Title: –
Author: P

Česká poezie po roce 45

–	reakce na válku, radost z nově získané svobody; patetická vyznání – F. Halas, Barikáda, V řadě, V. Závada, Povstání z mrtvých, J. Seifert, Přilba hlíny, V. Holan, Dokument, F. Hrubín, Chléb s ocelí, Jobova noc
–	zároveň znepokojení a obavy o budoucnost – F. Hrubín, Hirošima, Proměna
–	poezie oslavující poválečnou dobu a politické osobnosti – I. Skála , V. Nezval aj.
–	tematika rodného kraje, rodiny – J. Seifert, V. Závada, J. Kainar aj.
 
Literární skupiny
 –	Skupina 42 (1942–1948) – J. Kolář, J. Kainar, I. Blatný aj. – inspirace velkoměstskou civilizací a periférií
–	Skupina Ohnice (1939–1945) – K. Bednář aj. – vliv existencialismu, program ”nahého člověka” (úzkost a zklamání)
–	Skupina Rudého práva – 1945 – I. Skála aj.
–	Skupina Mladé fronty – 1947 – program dynamoarchismu (dynamis = síla, archien = vládnout) – F. Listopad, L. Fikar aj.
–	Skupina surrealistů (1938–1948) – V. Effenberger aj.
–	Skupina Ra (1942–1948) – L. Kundera aj. – tendence surrealistické
–	Kulturní kádr Českého svazu mládeže – P. Kohout aj.
–	Katoličtí básníci – B. Reynek, J. Zahradníček, V. Renč, Z. Rotrekl, I. Slavík aj.
–	Brněnská skupina kolem časopisu Host do domu  od pol. 50. let – O. Mikulášek, J. Skácel aj.
–	Skupina kolem časopisu Květen – 1955 – M. Florian, M. Holub, K. Šiktanc, J. Šotola, M. Kundera aj. – program poezie všedního dne
–	Skupina kolem časopisu Tvář (1963–1966), pak Sešity (1966–1969), znova Tvář (1968–1969) – V. Havel, J. Lopatka, J. Gruša, Josef Topol aj.

Významné osobnosti
  
Jiří Kolář (1914) 
–	básník a výtvarník, člen Skupiny 42, od kon. 60. let zakázaný autor; proti tradiční poezii; monumentalizace všednosti, dramatické vidění běžného života (i odporných jevů), obraz brutality doby; styl útržkovitých rozhovorů, slova součástí výtvarně pojatých celků (koláž), řeč ulice
–	sbírky Dny v roce, Prométheova játra (zkonfiskována v rukopise) aj.
 
 Josef Kainar (1917–1971) 
básník existenciálního zaměření, člen Skupiny 42, halasovská linie (disharmonie, ironie, sebeironie, drsnost); tendence k epice
–	sbírky Nové mýty, Osudy – tragická osudovost; po r. 1948 dobová oslavná poezie (Veliká láska, Český sen), pak společenská kritika a skepse, obraz světa sobectví a smutku – sbírka Člověka hořce mám rád;
–	sbírka Lazar a píseň – oba póly života, klady i zápory (viz titul) – nově využití obecné češtiny;
–	sbírka Moje blues – obhajoba života a lásky, životní bilance, otevřenost
	b.	Stříhali dohola malého chlapečka (Nové mýty) – zhudeb. V. Mišík
	existenciální pocit (nebezpečí, předurčenost, stálý otáčivý pohyb železné židle = železná nutnost)
	b.	Jaký to s ním bylo (Lazar a píseň) – pomocí příběhu odhalen lehkomyslný vztah k světu, povrchnost člověka, lhostejnost okolí (závěr); depoetizace – volný verš, využití nespisovné češtiny
 
 Ivan Blatný (1919–1990) 
–	básník Skupiny 42; od r. 1948 v emigraci v Londýně; trojí poetika: poetistická hravost, surrealistická snovost, syrový realismus
–	sbírky Paní Jitřenka, Melancholické procházky, Hledání přítomného času, v samizdatu Pomocná škola Bixley
 
Ladislav Fikar (1920–1975) 
–	básník, redaktor, překladatel, člen skupiny Mladá fronta
–	sbírka Samotín – čistá, hluboce citová lyrika, smyslové okouzlení Vysočinou – láska k domovu, halasovské ladění; po nuceném odmlčení vznikl básnický cyklus Kámen na hrob (posmrtně) – životní bilance, předtucha smrti
  
František Listopad (1921–1993) 
–	básník, prozaik, člen Skupiny Mladá fronta; po r. 1948 v emigraci, po listopadu 1989 návrat domů; prvotiny Sláva uřknutí, Malé lásky aj., v exilu např. sbírka Svoboda a jiné ovoce, cyklus próz Umazané povídky; vliv Halase, existencialismu i lidové slovesnosti
 
 Jan Zahradníček (1905–1960) 
vyhraněně metafyzické zaměření, člen katolické skupiny; v 50. letech nespravedlivě odsouzen, uvězněn, v 60. l. rehabilitován; halasovské ladění (bez optimismu)
 –	sbírky Pokušení smrti, po válce Svatý Václav, Stará země, La Salleta – pocit osamělosti, žalu, nicoty; víra v člověka – křesťana; válka chápána jako boží zkouška; vyslovení touhy, aby se utrpení lidstva neopakovalo; od 50. let zákaz publikovat; posmrtně vyšly sbírky Čtyři léta (verše z vězení), Znamení moci
–	kontrast dobra a zla, zkušenost z komunistického režimu, analýza stalinismu v Čechách
 
 Václav Renč (1911–1973)
–	katolický básník, překladatel (Rilke), v 50. letech vězněn
–	po únoru 1948 – České žalmy - naléhavé volání po pošlapávané lidské důstojnosti, úvahy o mravním selhání doby; volný žalmický verš; výbor z tvorby 50. let – Skřivaní věž – doklad pevnosti, statečnosti a křesťanské pokory; ve vězení vznikly i 3 rozsáhlé mariánské skladby: Sluncem oděná, Pražská legenda a Popelka nazaretská
  
Jiří Šotola (1924–1989) 
–	básník skupiny Květen, prozaik a dramatik; poezie každodenního života – sbírky Náhrobní kámen; Svět náš vezdejší; vrcholné sbírky Venuše z Mélu, Hvězda Ypsilon, Poste restante aj. – vývoj od romantických veršů k epice (protiválečné pásmo s židovskou tematikou Bylo to v Evropě), k filozofickým úvahám (b. Óda na smrt Karla Hynka Máchy) a aforistickému výrazu; úsilí skloubit ideál se skutečností; výrazné užití enumerace a expresivních výrazů
–	pozdější próza: román Tovaryšstvo Ježíšovo – rekatolizace na Litomyšlsku v 17. st.; modernizace historické prózy (aktualizace); po odmlčení – v 70. l. volně navazuje román Kuře na rožni (pův. v samizdatu) – paralela mezi mocenskými manipulacemi s lidmi a loutkami; román Svatý na mostě – demýtizace legendy o Janu Nepomuckém; volná trilogie Malovaný děti, Róza Rio a Podzim v zahradní restauraci – tragikomický příběh o osudech rodiny Flanderkovy; atmosféra 1. světové války
  
Karel Šiktanc (1928) 
básník skupiny Květen; v době normalizace zákaz publikování
–	skladba Heinovské noci – o vypálení Lidic; monumentálnost, působivost – forma pásma, propracovaná eufonie, rytmus i baladičnost, motivy bolesti a utrpení, obraz hrubosti a násilí; vzrušená zvolání
–	sbírka Zaříkávání živých – téma lidského osudu, zážitek existenciální úzkosti; 13 básní komponovaných jako několik variací, opakovaných větných konstrukcí, kompozičních a veršových schémat, do nichž vstupují celé verše podobného znění, ale různých obsahů
–	skladba Adam a Eva – ”modlitba k bohyni paměti” – motivována biblickým vyprávěním o stvoření světa s milostným příběhem o Adamovi a Evě; melodické verše, zvukomalba
–	sbírky Horoskopy, Mariášky, v exilu: Český orloj, Jak se trhá srdce aj. – výrazná práce se slovem (novotvary, obecná čeština, archaické výrazy   kontrast jazykových rovin, metaforičnost, asociace, prolínání reality a fantazie
 Miroslav Florian (1931–1996) 
básník a redaktor, člen skupiny Květen;
dobová optimistická poezie (Cestou k slunci), pak poezie všedního dne (Blízký hlas, Otevřený dům, Závrať, Iniciály, Modré z nebe aj.); metoda pásma a volného verše (mistr přesahu); sbírka Záznam o potopě – formální virtuozita, umění zkratky; sbírka Tichá pošta - úsilí o lidskou kontinuitu, přátelství; v dalších sbírkách rozmělňuje a opakuje tytéž motivy
 
Miroslav Holub (1923) 
básník a vědec, člen skupiny Květen
–	sbírky Denní služba, Achilles a želva, Slabikář, Jdi a otevři dveře – osobité vyjádření: přímo a jednoznačně; maximální sdělnost, strohost (staví na slovese a substantivu); téma lidské velikosti, hodnoty života; z lékařského prostředí – sbírky Kam teče krev, Tak zvané srdce, Ačkoli – proti lhostejnosti, netečnosti, malosti hledá obranu ve vědě, v pravdě; reportážní prózy z cest, např. Anděl na kolečkách, Žít v New Yorku
  
Vratislav Effenberger (1923–1986)
–	básník Surrealistické skupiny; vydával strojopisné (samizdatové) sborníky (např. Znamení zvěrokruhu), autor 8 básnických knih – výbor Lov na černého žraloka; principy psychického automatismu, polemika s absurditou, bezmocností, citlivost i krutost
 
Oldřich Mikulášek (1910–1985) 
–	brněnská skupina Host do domu; halasovská linie; vstup do literatury před válkou, po válce sbírka s tematikou velkoměsta – Pulsy (vliv existencialismu, boj s lhostejností), pak optimistické nadšení (sbírka Horoucí zpěvy) a znovu úzkost, pocit odpovědnosti i chvála života – sbírka Ortely a milosti (kontrast lhostejnosti a aktivity, nenávisti a lásky), Svlékání hadů (apeluje na charakter člověka, odmítá zpohodlnění – život proměněný ve zvyk je protikladem života), To královské, Šokovaná růže – vznikla po invazi sovětských vojsk – tóny rozhořčeného nesouhlasu; v samizdatu sbírka Agogh (obava z ohrožení světa), poslední sbírka – milostná lyrika Čejčí pláč;
–	formální znaky Mikuláškovy poezie: dlouhé větné celky, nepravidelnost v členění strofickém, přesahy
 
 Jan Skácel (1922–1989) 
–	skupina Host do domu
–	prvotina Kolik příležitostí má růže – osobitý výraz, hodnoty člověka, domova, téma pozemské reality;
–	sbírka Co zbylo z anděla – promyšlená kompozice, oslava lidskosti a prostoty, klidu a moudrosti;
–	sbírky Hodina mezi psem a vlkem, Smuténka, Metličky – mistrovství náznaku, zámlky, krása reálného světa; v 60. l. zákaz publikovat, poezie vychází v exilu; teprve v 80. letech vyšly další sbírky – Dávné proso, Znovu láska aj.; lyrickoepické prózy Jedenáctý bílý kůň, posmrtně Třináctý černý kůň
  
Václav Hrabě (1940–1965) 
–	básník a hudebník; jeho básnická tvorba s hudebními impulsy vyšla až posmrtně – sbírky Stop-time (Blues v modré a bílé), Černé nebe nad městem ⇨ souborně Blues pro bláznivou holku; básně inspirovány beatnickou vlnou, upřímná výpověď citů a názorů mladého člověka, touha po plném životě a svobodě × politické deformace; vliv na Karla Kryla, Jaromíra Nohavicu aj.
  
Jiří Suchý (1931) 
–	básník a písničkář – soubory textů Klokočí, Motýl, Pro kočku, Písničky

oficiální – vedle režimu uznávaných básníků funkcionářů (Ivan Skála , Jan Pilař  aj.) stojí (sice na okraji) nejlepší čeští básníci: J. Seifert, O. Mikulášek, V. Holan, V. Závada
 
mladá generace – např. Jiří Žáček (1945)  – básník rozporného vidění světa; sbírky Ráno moudřejší večera, Napjatá struna, Anonymní múza, Okurková sezóna, Ptákoviny aj. – svěží pohled na skutečnost, smysl pro humor a radost, melodičnost, vtip; tvorba pro děti (např. Slabikář)
  
Lenka Chytilová (1952) 
	–	královéhradecká básnířka, představitelka generace ”osamělých běžců”
	–	sbírky Dopisy, Třetí planeta, Proč racek přemýšlí, Průsvitný Sisyfos – objevování základních životních hodnot (láska, čistota, něha) i obraz rozporů ve světě, úvahy
 
 Markéta Procházková (1963) 
	–	autorka jemné dívčí lyrické poezie (Sny bez přístřeší, Vítání světla, Na prahu lásky), pohled dospívající dívky na svět
 
samizdatová a exilová – autoři zbavení možnosti publikovat (poslední sbírky Seifertovy, Skácelovy, Mikuláškovy, Šiktancovy aj.)
	písničkáři – protestní písně (obžaloba a výsměch brutální totalitní moci omezující člověka)
 
Karel Kryl (1944–1994) 
	–	před emigrací knížka Hraje a zpívá Karel Kryl; deska Bratříčku, zavírej vrátka; v cizině – Kníška Karla Kryla, Slovíčka aj.
  
Jaroslav Hutka (1947) 
	–	verše Klíč pluhu, fejetony Požár v bazaru

básníci:
 Ivan Wernisch (1942) 
 sbírky Zimohrádek, Druhý břeh, Loutky, v Londýně Zasuté zahrady; vysněné krajiny – okouzlení a útěcha, touha po jejich uskutečnění; stylizovaný naivismus i ve slovní výstavbě (zkomolená, vymyšlená, archaická slova); absurdita, bezútěšnost
 
Ivan Diviš (1924) 
	–	od r. 1969 v exilu; holanovský styl, originalita, existenciální motivy cizoty, úzkosti, hnusu v krutém světě; obraz rozkladu, devastace země
	–	např. Uzlové písmo, Umbriana, Morality, v exilu např. sbírky Křížatky, Průvan, Odchod z Čech, Žalmy aj.; apokalyptické úzkostné vidiny, zoufalství
  
surrealistická skupina
	–	Vratislav Effenberger, Jan Švankmajer aj.
skupina undergroundu – antipoetičnost, syrová obraznost, drsnost výrazu, vulgarismy
	–	3 zdroje:
	tzv. totální realismus (co nejpřesnější záznam nejbanálnější reality) – Egon Bondy,
	tzv. trapná poezie (poetizace trapného, vliv dadaismu, surrealismu, L. Klímy) – Ivo Vodseďálek
	paranoicko-kritická metoda Salvadora Dalího (”odkrýt podlost stalinského mýtu”)
starší generace:
	Egon Bondy, Ivan Jirous – Magor, Andrej Stankovič aj., mladší generace – Jáchym Topol aj.

Egon Bondy (1930) 
	–	básník, prozaik, filozof
	–	filozofické práce Otázky bytí a existence, Buddha aj., román Invalidní sourozenci (oslava radostného života na okraji zdegenerované militarizované technické společnosti; obsáhlé básnické dílo, např. sbírky Trapná poezie (depoetizace, potlačení metafory, říkankovitost, citace frází a banalit), Velká kniha (ironie, odpověď na tzv. frézistickou poezii o budování socialismu) aj.
  
Andrej Stankovič (1940) 
	–	sbírky Osvobozený Babylon, Kecybely aj.
  
Ivan Martin Jirous – Magor (1944) 
	–	ironická, sarkastická, ale i expresivní poezie, např. sbírka Magorův ranní zpěv, Mládí nevykouřené, z vězení Magorovy labutí písně
 
Zdeněk Rotrekl (1920) 
–	básník křesťanské orientace; výbory Básníkův skrytý čas, Sněhem zaváté vinobraní, náročná sbírka Němá holubice dálek
 
mladší generace českého undergoundu:

Jáchym Topol (1962) 
–	básník, prozaik, redaktor Revolver Revue
–	sbírka Miluju tě k zbláznění – lyrická montáž postřehů a pocitů; román Sestra – drsně naturalistický i poetický text, plný snů i reálií, téma lásky a podnikání
 
Jaromír Typlt (1973) 
–	novosurrealistický básník a prozaik
–	sbírka Koncerto grosso, próza Pohyblivé prahy chrámů a Zápas s rodokmenem – texty a vize, obraznost, kultivovaný jazyk