Author: P

Literatura středověká,od počátku ústního písemnictví až do počátku renesance

Nejstarší slovesné projevy:
závislost člověka na přírodě, pocit bezmocnosti 
* magické (kouzelné) obřady (naklonit si démony) + slovní projevy, zpěv, pohyb (tanec), rytmus
* magické průpovědi, zaklínadla, zaříkadla (nemoci,nepřítele, touha po lásce, úspěch v lovu, úroda)
	pranostiky (o počasí a hospodaření)
	přísloví (zkušenosti đ návod k jednání)
	pořekadla, říkadla (bez mravního poučení)
	výroční obřady (např. při rovnodennosti, slunovratu)
	obřadní cyklus rodinný (svatba, křtiny, pohřeb)
	mýtus: vyprávění, názory a představy o vzniku světa, člověka; pokus o výklad (fantastický)  
	jazyk: opakování slov, rytmický veršovaný projev; věty zvolací, přací, citově zabarvené

Ustní lidová slovesnost:
folklor = slovesná kultura před vynalezením písma; tvorba lidu (dodnes)
                - venkovský 	- městský
vyjadřuje:lidový názor na život, optimismus, touhu po svobodě, odpor k útisku
znaky:ústní tradování
	anonymita autora
	kolektivnost (jedinec a myšlení všech, vyhovuje všem)
	variabilita (neustálený text, obměny)
 druhy:lyrika(písně milostné, svatební, žertovné, pracovní, verbovní, národní, vojenské, zbojnické, ukolébavky ap.)
	epika	(eposy, byliny, báje,
	pověsti-místní
		- historické
		- heraldické
		pohádky - fantastické, kouzelné
			  - novelistické
			  -o zvířatech
		anekdoty
	drama	(obchůzkové, zpěvohra ap.), loutkové divadlo (Matěj Kopecký)
 
význam:zvl. v období pobělohorském a obrozenském (vzor pro literaturu, inspirace)
 
sběratelé lidové slovesnosti, např.:
	F. L. Čelakovský (slovanské národní písně, přísloví)
	K. J. Erben (české písně a říkadla, pohádky)
	B. Němcová (pohádky)
	J. Š. Kubín (vyprávění z Podkrkonoší, pohádky)
	J. Jindřich (písně z jižních Čech)
	F. Sušil, F. Bartoš, L. Janáček (moravské písně) 
	J. Kollár, P. J. Šafařík (slovenské písně)

STAROVĚKÁ  LITERATURA
Literatura předního východu:
sumerská,akkadská(Mezopotámie)–4.tis. př.n.l.
	klínové písmo, hliněné destičky, trojhranné rydlo
	akkadský epos o Gilgamešovi (král, hrdina sumerských vyprávění, hledá tajemství věčného života, řeší základní životní problémy)
 
staroegyptská – 4. tis. př. n. l.
	hieroglyfické písmo, papyrus, třtinové pero
	milostné písně, oslava života faraonů, Kniha mrtvých (rady zemřelému), životopisy (Sinuhet)
	Achnatonův Hymnus na slunce
 
hebrejská – 1. tis. př. n. l.
	tvoří most mezi orientální a evropskou literaturou
	bible – soubor textů, pravidla náboženské víry a morálky, pak součástí křesťanské bible (Písmo svaté)
	Starý zákon = historické, liturgické, právnické a literární texty
	3 oddíly
	- Tóra (nejstarší) – knihy Mojžíšovy (5)
	- soubor Proroků (z dějin Izraele, skutky proroků: Izaiáš, Jeremiáš, Ezechiel, Dvanáct proroků)
	- tzv. svaté spisy = básnické knihy
 
	Žalmy (náboženská lyrika), Jób, Přísloví, Pět svitků (milostná Píseň písní – Šalamounova, Rút, Kazatel, Jeremiášův pláč, Ester), Kniha Danielova s mystickými zjeveními a spisy historické:
	- biblické příběhy – Josefův, kniha soudců, knihy královské
	- mýty o stvoření světa a člověka (Adam a Eva, vyhnání z ráje, Kain a Abel, potopa, spravedlivý Noe, babylónská věž)
	- dějiny Židů (Abraham, Mojžíš, přikázání Hospodinova, David a Goliáš)
	činnost proroků (předpovídají příchod Mesiáše – vykupitele)
 
Literatura indická:
2. tis. př. n. l.
posvátné knihy – védy (védský jazyk, pak sánskrt)
	hymnus Árjů na své bohy (zosobněné přírodní síly – Jitřenka, Slunce, Vítr, Oheň)
	představy o světě a vesmíru
indické eposy – hrdinské zpěvy Mahábhárata a Rámájana (4.st.př.n.l. – 4.st.n.l.)

Literatura perská:
7. st. př. n. l.
	sbírka náboženských textů Avesta (modlitby, mýty, lyrika, právnické texty)

Literatura čínská:
čínské znakové písmo, papír nebo hedvábí, štětec
vliv filozofie (konfucianismus, taoismus)
soubor čínského básnictví – Kniha písní
Orientální literatury měly vliv na literaturu evropskou.
 
ANTICKÁ LITERATURA
=	literatura starověkého Řecka a Říma, základ evropské vzdělanosti, dodnes inspirační zdroj
	výhodná zeměpisná poloha – spojnice 3 světadílů
8.st.př.n.l.–2. a 1.st.př.n.l., do expanze Říma
prehistorická fáze – ústní lidová slovesnost – mýty (báje)
 
a) Období archaické – do 6. st. př. n. l. 
 epika:
eposy Ílias a Odyssea; básník Homér (8. st. př. n. l.)
téma: válka trojská (závěr); Trója = Ílion
- řecký bojovník Achilleus × trojský Hektor
- Odysseovo 10 leté bloudění, návrat do rodné Ithaky
 
znaky homérského eposu:
–	rozsáhlá veršovaná epická skladba o významných událostech
–	bohatá dějovost (příběhy, mnoho postav, určité místo, více dějových linií)
–	popisné pasáže i lyrické vložky
–	členěn do zpěvů, kapitol
– 	obsahuje tzv. prvky epické šíře (epiteta, přirovnání, detailní popisy) – zpomalují děj (retardace)
–	hlavní postavy – výjimeční hrdinové, nositelé příběhů
–	zdroj – ústní lidová slovesnost, mýty
–	forma: veršovaná skladba – časoměrný hexametr (překlad do češtiny jako 6stopý daktyl, daktylotrochej)
 
Ovšemže drsná to země a není pro koně sjízdná
˝ľ  Č  Č˝ľ Č  Č˝ľ Č Č˝ľČ˝ľ  Č Č ˝ľ  Č˝
 
lyrika:
	elegie (píseň s doprovodem píšťaly, vážná skladba, nejen žalozpěv) – Archilochos
	monodická lyrika (pro sólový zpěv, doprovod lyry) – Sapfó 
	milostná píseň, pijácká (k pobavení) – Anakreón; anakreontská lyrika – o víně, ženách, zpěvu
	sborová lyrika (ódy, oslava osob) – Pindaros
	epigram (původně oslavný verš, nápis na hrobě, pomníku, dárku, pak satiricky útočná báseň) – Simónidés, Ión
	bajka (vyjadřuje lidovou moudrost) – Aisópos (Ezop)
 
b) období attické   5. – 4. st. př. n. l. – vrchol řecké otrokářské demokracie, rozkvět Athén
 
řecké drama – z obřadních her (oslava boha Dionýsa)
		1 herec a chór (sbor), pak 2 – 3 herci (vždy muži)
 
tragédie:
 Aischylos  náměty z oblasti morálky, cti, konflikt člověka a bohů, např. Oresteia (Orestés povinen pomstít smrt svého otce Agamemnóna, tj. zabít svou matku)
  
Sofoklés - Antigona (Antigona plní mravní příkaz – pohřbí přes zákaz bratra Polyneika, odsouzena ke kruté smrti)
Král Oidipús (hl. hrdina trestán za viny, jichž se dopustil nevědomky)
 
Eurípidés - kritický poměr k mýtu, zájem o skutečné lidi, téma lásky, psychologie ženy, např. Médeia, Élektra
zavádí na scénu ”deus ex machina” – nadpřirozený zásah božstva, náhlé nemotivované řešení
  
znaky antické tragédie:
–	čerpá z mytologie (téma)
–	hrdinové odvážní a stateční nebo krutí a samolibí
–	konflikt se silnějšími (osud, bohové, společenské zákony) končí tragicky (hrdina fyzicky podléhá, ale mravně vítězí)
–	forma: verš
–	existence chóru (vyjadřuje veřejné mínění)
–	jednota času, děje a místa
–	děj se nečlení na dějství
–	spojení mluveného slova, zpěvu, tance
 
komedie:
Aristofanés - Jezdci, Mír, Žáby
řeší aktuální politické otázky, názory, kritika přetvářky, podlosti ap.
 
znaky antické komedie:
–	veselohra, komický účinek
–	zesměšňuje jevy života, šťastný, smírný konec
–	útok na politické poměry, soudobou morálku
–	nevázaný žert ,ialog
 
historická próza:
 Hérodotos – otec historie (řecko-perské války)
Thúkydidés – kritika pramenů, věrohodnost (peloponéské války)
 
řečnictví:Démosthenés (× Filip Makedonský - filipiky)
 
filozofická próza:Platón, např. Ústava
 Aristotelés -, Poetika, Rétorika; encyklopedické dílo (shrnutí poznatků) a rozdělení vědních oborů
  
c) období helénistické   4.–1. st. př. n. l. – po dobytí Řecka Alexandrem Makedonským
 
vědecké dílo:Eukleidés, Archimédés 
                 tzv. ”nová komedie” – Menandros

ŘÍMSKÁ LITERATURA:
od 3.st.př.n.l. – 5.st.n.l.
 latinská, většinou nepůvodní (vliv řecké literatury)
 a) období archaické – 3. st. př. n. l.
 komedie:Titus Maccius Plautus 
vliv Menandra; čerpá ze života obyčejných lidí (otroci, vojáci, milenci)
Komedie o hrnci (o lakomci đ vliv na Moličra)
Pseudolus (o prohnaném otroku)
 
b) vrcholné období – zlatý věk 1. st. př. n. l. – poč. n. l.    
 řečnictví:Marcus Tullius Cicero 
 (období občanských válek – politické řeči, dopisy); vzor klasické latiny
 paměti (memoáry)
 Gaius Julius Caesar – Zápisky o válce galské
 lyrika:Gaius Valerius Catullus  – milostná poezie věnovaná Lesbii
 autoři z doby Oktaviana Augusta: Publius Vergilius Maro 
Zpěvy pastýřské(Bukolika)
Zpěvy rolnické (Georgika)
z vesnic. prostředí, obdiv a láska k venkovu, rodné zemi
epos Aeneis – na oslavu Augustova rodu
trojský hrdina Aeneus po dobytí Tróje a po dlouhém bloudění přistál v Itálii = praotec Augustova rodu
 Quintus Horatius Flaccus 
satira, písně, lyrika
 Publius Ovidius Naso 
  -milostné poezie, např. Umění milovat
  -mytologická poezie, např. Proměny (Metamorfózy) = 250 řeckých a římských bájí s motivem proměny (např. nymfa Niobé se změní v plačící kámen)
   - elegie (z vyhnanství)
 
c) stříbrný věk – literatura doby císařské – 1. st. n. l.
 satira – Martialis  (epigramy), Iuvenalis
 filozofie – Seneca , O duševním klidu
 historie – Tacitus, Letopisy, Historie
 
d) období úpadku – 2. st. n. l.
   Marcus Aurelius, Hovory k sobě

EVROPSKÁ  STŘEDOVĚKÁ LITERATURA
– po pádu západořímské říše r. 476
– vliv křesťanství (od 4. st.) – státní ideologie, opora společnosti
– oblast:
	❑ západní (latinská vzdělanost)
	❑ východní (byzantská, řecká vzdělanost)
– centra: kláštery, chrámy, školy, univerzity

1)literatura křesťanská:
(v latině)
 základní text – křesťanská bible, dokument středověku
má 2 části:
📫 Starý zákon (viz hebrejská literatura)
📫 Nový zákon = křesťanská část bible 1.–2. st.n.l. (řecky)
	obsahuje:
📫 4 evangelia (Matouš, Marek, Lukáš, Jan) – o životě Ježíše Krista
📫epištoly (listy apoštolů věřícím)
📫 Zjevení sv. Jana (Apokalypsa) – o konci světa, posledním soudu
 
legendy – o životě a činech světců; zázračné jevy
lyrické písně a modlitby

2)literatura světská:
(v národních jazycích)
 a) pro šlechtu a rytíře:
	hrdinský národní epos
	francouzská Píseň o Rolandovi (synovec Karla Velikého)
	německá Píseň o Nibelunzích
	španělská Píseň o Cidovi
	finská Kalevala
	ruské Slovo o tažení Igorově
 
	znaky:-příběh s bohatým dějem, hlavní a vedlejší dějové linie
		     – epická šíře, obšírné popisy, mnoho postav
		     – hlavní postava – hrdina (statečný, odvážný, čestný)
 
	rytířský (dvorský) epos
	ústřední postavou často soudobý rytíř, odvážný bojovník, spravedlivý vládce, ochránce chudých, žen ap., např. bájný král Artuš, makedonský Alexandr Veliký (jako rytíř)
 
	dvorská (kurtoazní) lyrika – milostná poezie 
	hluboký cit, láska k vyvolené paní, obdiv, úcta (rytířský kult ženy), často láska neopětovaná, nešťastná; milostné nabídky jako galantní hra; původ – jižní Francie (Provence) – 12. stol.
 
	autoři:- přednašeči, zpěváci:– trubadúři (Francie) – minnesängři(Německo)
		– žakéři, žertéři – původně pomocníci, předvaděči
	forma:– pastorela (pastýřská milostná píseň)
		     – epištola (milostný list)
		     – alba (loučení za úsvitu, svítáníčka)
 
b) pro měšťanstvo:
	o současném životě, rozporech, nedostatcích
	zábavnost a komika
	šiřitelé – studenti, žakéři
	forma:	fabliaux – komická veršovaná povídka
		zvířecí epos – spojení bajek 
		drama – na tržištích, před chrámem
 
ORIENTÁLNÍ LITERATURA 
1)Indie:
básník Kálidása – 5. st. 
drama Šakuntala (o věrné lásce)
báseň Oblak poslem lásky (o lásce k životu, poselství vyhnance domů, milované ženě)
2)Persie:
básník Nízámí – 12. st. 
rytířský epos Sedm obrazů (mravoučné vyprávění 7 princezen z obrazů)
3)Arábie:
vliv islámu (Mohamed); základní text – korán – 7. st.
sbírka pohádek a povídek Tisíc a jedna noc (vyprávění vezírovy dcery Šahrazád králi – záchrana před popravou)
4)Čína:
básník Li Po – 8. st. – buřič, autor veršů o víně, přátelství, volnosti, přírodě
básník Tu Fu – 8. st. – sociální kritik, otřesné obrazy válečných hrůz, hladomoru, despotů
počátek čínské epiky – tzv. vypravěčský román – 10. – 12. st. – o historii, zázracích, kriminální a milostné příběhy